Kasmet Lietuviško kino vis daugiau ir gęsta legenda apie vienintelį Lietuvišką epą dideliais papais – „Elzę iš Gilijos“. Pakaruokliškas humoras ir slegiančios pauzės išėjo iš visų planų jau po pirmosios AXX dalies. Spalvos ir veiksmas. Galų gale lietuviai kine ima atrasti seksą, gatvės madą ir ginklus. O aš pasiduodu ir imu kiną vertinti pagal kontekstą.
Prisimenu pirmą savo ir “Skanoramos” kartą prieš tris metus Kaune. Kino salę mes papuošėme septyniese. O šiais “Dogmos” dešimtmečio metais ji perspjovė visas mano viltis – buvo seansų, kai kino salė ūžė nuo žiūrovų. Šiame mieste, kuriame prieš tris metus prie kino teatro durų spręsdavome dilemą: ar mokėti keturiasdešimt litų, ar surinkti dar du žmones, norinčius pažiūrėti Spike Jonze “Adaptaciją” – tai daugiau negu stebina. Žinoma, pasigedau reklamos miesto erdvėse, bet, matyt, televizijoje ir spaudoje jos buvo pakankamai.
Kovo 14 – 19 dienomis „Lietuvos” k/t vyko „Next Festival” trumpametražių filmų peržiūros, organizuotos gan nepriklausomos „Move with movie” komandos. Organizacija, beje, nėra oficiali, o jos darbai kvepia iniciatyva bei jaunatvišku polėkiu, betgi nespjauna veidan kokybei. Kita vertus, sakyti „nespjauna veidan“ dar nereiškia, kad vedasi ją vakarais fokstroto pašokti.